![](https://b1830165.smushcdn.com/1830165/wp-content/uploads/2020/05/THUMBNAIL_podologia_infantil-1.jpg?lossy=2&strip=1&webp=1)
![](https://b1830165.smushcdn.com/1830165/wp-content/uploads/2020/05/THUMBNAIL_podologia_infantil-1.jpg?lossy=2&strip=1&webp=1)
Fills, Vida de Parella
Els peus plans en els nens
El peu pla és una afecció comuna i és normal en nadons i nens petits. Es produeix quan el peu té una disminució de l’altura de l’arc longitudinal plantar (també anomenat volta plantar). Parlem amb Xavier Noguer, especialista en podologia del Centre Mèdic MGC, sobre com afecta els nens i quan és necessari un tractament.
A què s’anomena peu pla? El peu pla és una alteració de la volta plantar. Els éssers humans tenim al peu unes estructures òssies que estan unides i organitzades de manera que formen com una volta. Quan els teixits que sostenen les articulacions al peu estan fluixos, el peu s’eixampla i aquesta volta cau.
L’arc longitudinal del peu es va desenvolupant de manera progressiva. Fins als dos o tres anys d’edat, la gran elasticitat i l’acumulació de teixit adipós donen al peu un aspecte de pla. A mesura que els nens creixen, els teixits del peu es van tensant fins a formar un arc, que aconsegueix la màxima altura cap a l’adolescència. Tot i que la majoria dels adults tenen arcs normals, és possible que en algunes persones aquest arc no arribi a formar-se mai.
Per què es produeix? Les causes d’aquesta alteració estructural característica del peu pla solen ser dues. D’una banda, poden ser causes òssies. És a dir, que els ossos del peu estan disposats de manera que no permeten el desenvolupament normal de l’arc longitudinal. És el que s’anomena un peu pla rígid.
Una altra causa seria un peu que té una volta normal però en què les estructures músculo-lligamentoses i la fàscia no aguanten bé i, llavors, el peu s’aplana i actua com un peu pla, tot i que té estructura. És el que s’anomena peu pla flexible.
![](https://b1830165.smushcdn.com/1830165/wp-content/uploads/2020/05/pies-planos-niños_redu-880x587.jpg?lossy=2&strip=1&webp=1)
Com sabem que un nen té el peu pla? Un dels factors que ens poden indicar l’existència d’el peu pla és que els nens, a partir de l’any i mig o els dos anys, comencin a demanar braços o dir que tenen mal de cames, i s’asseguin i s’aixequin sovint quan estan de passeig. Això ens pot estar dient que hi ha un problema al peu. De vegades també hi ha dolor, tot i que no és sempre present. No tots els nens amb peu pla tenen dolor. També es veuen alteracions de la marxa, maneres de caminar que són una mica complexes.
Per fer un diagnòstic concret de peu pla, a partir dels dos anys i mig o els tres anys i mig, l’especialista ha de fer una exploració músculo-esquelètica de l’infant amb especial atenció al turmell i el peu, i una previsió de futur. Es comprova, en sedestació i caminant, amb certs punts de referència, si els ossos no estan alineats de la manera adequada. Les dues exploracions bàsiques per comprovar que es tracta d’un peu pla flexible i descartar un peu pla rígid són el test de “Jack” i l’observació del peu quan el nen es col·loca de puntetes.
Què cal fer quan el nen té el peu pla? El treball dels especialistes en podologia és aconseguir que l’estructura del peu de l’infant formi la volta plantar i que l’arc aguanti. Pot fer-se mitjançant exercicis de flexibilitat i potenciació o, a partir dels quatre anys aproximadament, utilitzant plantilles personalitzades que canviïn els eixos d’alineació del peu perquè els músculs treballin de manera diferent.
Les plantilles es poden posar en qualsevol calçat que compleixi els requisits adequats, per exemple, que no deixi el peu solt per la part del taló, calçat que inclou el esportiu. De fet, en la podologia esportiva les plantilles també s’utilitzen per millorar la biomecànica del peu.
En nens que ja tenen l’estructura formada i no hi ha dolor o problemes per caminar, no sempre és necessari l’ús de plantilles, o es poden utilitzar de manera pal·liativa per evitar que el peu caigui més del normal. L’ús de les plantilles també pot millorar una mica la seva deambulació. Les plantilles han de ser personalitzades, adaptades al creixement de l’infant, i utilitzar-se fins que vegem que l’estructura plantar, la volta, és fixa. Hi ha pacients en què amb poc temps ja n’hi ha prou. Però mentre no hi hagi dolor, i si no interfereix gaire en el creixement, no s’ha de posar aquest tipus de tractament. Una bona previsió, una visita a l’especialista, ens traurà de dubtes en aquests casos.