Introdueix el codi de la teva targeta de mutualista:
Soc client de la mútua
Introdueix el codi de la teva targeta de mutualista:
Quadre mèdic
Quadre mèdic
Introdueix el teu codi postal per seleccionar el millor quadre mèdic disponible. Si vols consultar el quadre d'una assegurança concreta, contacta amb nosaltres.
Introdueix el teu codi postal per seleccionar el millor quadre mèdic disponible. Si vols consultar el quadre d'una assegurança concreta, contacta amb nosaltres.
El Dr. Juan Miguel Rodríguez Roiz, metge traumatòleg amb doctorat en medicina per la Universitat de Barcelona amb activitat privada a Clinica Sagrada Familia de Barcelona, ens parla sobre aquesta patologia força desconeguda fa alguns anys.
Fa cap a deu anys no es diagnosticava el xoc femoroacetabular o pinçament femoroacetabular, també anomenat impingement de maluc, perquè es desconeixia aquesta patologia.
El xoc femoroacetabular és una síndrome que afecta el 15 % de la població, sobretot les persones que practiquen esport sovint. Els pacients amb aquesta afecció solen tenir menys de cinquanta anys.
Els símptomes són múltiples, però habitualment fa mal a la zona dels malucs, específicament a l’engonal, que s’accentua quan caminem i mentre fem activitats esportives. Moltes vegades es diagnostica amb retard, perquè es confon fàcilment amb altres classes de lesions, com ara les pubàlgies, el fals piramidal, la síndrome piriforme, etc.
Què és el xoc femoroacetabular?
El xoc femoroacetabular és una síndrome causada per una relació anòmala entre les estructures dels malucs i el fèmur, que dona lloc a una fricció i a una degeneració precoç dellàbrum (l’amortidor natural dels malucs) i del cartílag articular. Si aquesta fricció dura gaire i és dolorosa, s’origina un desgast progressiu dels malucs i, al cap del temps, s’acaba patint artrosi; per tant, es podria necessitar una pròtesi total de malucs.
El làbrum fa un efecte “de segellat” en l’articulació, que permet que el moviment dels malucs sigui uniforme i no hi hagi cap fuita del líquid articular que els lubrica.
El diagnòstic és clínic, i és important destacar que no tot el dolor de malucs es per causa del XFA; de la mateixa manera, cal fer exploracions complementàries clau, com una radiografia de la pelvis i una ressonància magnètica dels malucs.
No volem pas crear una alarma innecessària sobre aquesta afecció. En destacarem tres punts clau per aclarir-ho una mica:
1) Actualment encara no s’ha demostrat que el tractament quirúrgic contra el xoc femoroacetabular previngui l’evolució de l’artrosi en els pacients sense símptomes.
2) Molts pacients amb xoc femoroacetabular o una ressonància que indica una trencament del làbrum no tenen mai dolor als malucs ni hi desenvolupen artrosi.
3) El punt essencial per començar un tractament ha de passar sempre per una rehabilitació correcta; així doncs, la intervenció quirúrgica ha de ser la darrera alternativa.
Hi ha tres classes de xoc: CAM, PINCER i MIXT.
El CAM, que és un sobrecreixement ossi entre el cap i el coll del fèmur que fa que aquest percudeixi el làbrum i l’acetàbul (la deformació té forma de mànec de pistola o pistolgrip). Pot causar desgast articular.
El PINCER, que és també un sobrecreixement ossi que afecta les vores de l’acetàbul, i crea fricció en el cap del fèmur i el seu cartílag. Pot originar un trencament del làbrum i lesions condrals articulars.
El tercer xoc o MIXT és la suma de totes dues lesions i, amb diferència, el més freqüent.
Em fa mal el maluc secundari pel xoc femoroacetabular i la rehabilitació no m’ha anat bé. Ara què he de fer?
El tractament s’orienta a eliminar quirúrgicament les causes del XFA, i es coneix com a osteocondroplàsia o osteoplàstia femoroacetabular. Actualment el patró d’or del tractament és l’artroscòpia de malucs.
L’artroscòpia de malucs és una tècnica quirúrgica que consisteix a fer petites incisions quirúrgiques (d’1 a 2 cm) amb les quals es penetra en els malucs per “ressecar l’os sobrant” responsable del xoc, i encara més important, es repara el “menisc dels malucs” i es recompon el làbrum, que funciona com a amortidor de l’articulació. És força habitual que, quan es pateix XFA, especialment en els casos amb un temps d’evolució llarg, hi hagi lesions.
Els avantatges respecte de les tècniques convencionals són les incisions lleugeres, una dissecció limitada dels teixits tous, la definició superior de la patologia i una teràpia postoperatòria agressiva més tolerable.
És important de valorar cada cas de manera integral i individualitzada a la consulta, perquè hi ha pacients que tenen alteracions morfològiques dels ossos de la pelvis que demanen una alineació quirúrgica abans o durant l’artroscòpia de malucs, a fi que la intervenció sigui reeixida. Per èxit hem d’entendre que es pot reprendre l’activitat esportiva, laboral i quotidiana amb uns malucs que conserven la mobilitat i no fan mal.
Des d’aquest mes de gener està operatiu un nou consultori de Medicina General ubicat a l’oficina d’MGC Mútua a Girona. Hem inaugurat un nou consultori de Medicina General a les dependències d’MGC Mútua a Girona, a la ronda Sant Antoni Maria Claret, 28. Aquest és un projecte del Centre Mèdic MGC que esperem sigui el primer de molts a les oficines de la Mútua.
El Dr. Gustavo Marcelo Bugallo, metge de Medicina General, està al capdavant del consultori i ja està visitant els nostres mutualistes des de l’11 de gener passat. L’horari de vistes és de 9h a 13h, tots els dimarts.
Per passar consulta es pot demanar cita prèvia a:
Al web del Centre Mèdic.
A l’Oficina Virtual a Consulta del Quadre Mèdic.
A l’App MGC Salut disponible a Android i IOS.
Trucant al telèfon de l’oficina 972 41 42 30.
A la Mútua volem estar al costat dels mutualistes i per això posem a la seva disposició un metge de capçalera a prop seu, perquè entenem com és d’important la relació de confiança i de compromís que s’estableix al llarg del temps. El metge de capçalera no només acompanya el pacient en el procés d’una malaltia, sinó que ho fa al llarg de tota la seva vida. Actua de conseller, d’assessor i fins i tot de mediador entre el pacient i el seu entorn.
Vivim en una era en la qual l’estètica i la bona presència es valoren per sobre d’altres característiques. Per això, més enllà de la qüestió sanitària, és important cuidar el somriure. Malgrat això, encara que al nostre país disposem d’una sanitat pública de qualitat, són molt pocs els tractaments que s’hi inclouen. L’alternativa, sense incórrer en un desemborsament elevat, són les assegurances privades, i en aquest cas les assegurances dentals. Però, saps què cobreix una assegurança dental? Aquí et deixem totes les respostes.
La cura dental en la sanitat pública
El nostre sistema sanitari ofereix cobertura per a pràcticament totes les especialitats, amb la finalitat de realitzar diagnòstics i proporcionar tractaments que posin fi a les diferents patologies que sofrim.
Així i tot per motius de sostenibilitat, ja que aquella es manté amb la recaptació d’impostos, la cobertura dental queda fora dels serveis que s’ofereixen a la ciutadania. Les úniques excepcions són les extraccions dentals d’urgència, les revisions de les lesions mucoses premalignes, l’atenció a dones embarassades i l’odontopediatria.
Per tant, les neteges, les ortodòncies, els empastaments, les endodòncies o les pròtesis queden fora de joc. La conseqüència és que més del 20% de la ciutadania no visiti a aquest especialista per motius econòmics.
Per a què serveix una assegurança dental? Què cobreix i què no cobreix
L’alternativa disponible i que permet cuidar la salut dental sense necessitat de realitzar un desemborsament elevat és la de la sanitat privada, a través de la contractació d’una pòlissa. Però, què entra en una assegurança dental?
Si bé pot haver-hi diferències d’una companyia asseguradora a una altra o entre la pròpia cartera de productes d’una en particular, la majoria de serveis que cobreix una assegurança dental són els següents:
Odontologia de prevenció
La prevenció és sempre la millor eina per a evitar patologies greus. D’aquí ve que l’odontologia preventiva, tant d’adults com pediàtrica, s’inclogui sense cap cost en l’assegurança dental.
Els serveis que formen part d’aquesta són les neteges dentals, les revisions periòdiques, els segellats de fissures, els tractaments per a la sensibilitat o la correcció de petites esquerdes que no requereixin un empastament. També els diagnòstics i els pressupostos i, en alguns casos, les radiografies completes de la boca.
Implants i ortodòncies
Les ortodòncies són els tractaments que corregeixen els problemes de mossegada i que coneixem comunament com bràquets. La posició correcta de les dents no només és una qüestió estètica, sinó que és imprescindible per a evitar danys a la mandíbula.
Pel que fa als implants; els accidents, la qualitat de la dentadura o el pas dels anys són els motius principals pels quals pot ser necessari substituir les peces naturals deteriorades o que s’han perdut.
Proves per al diagnòstic
A més a més de les radiografies bucals, que ja vam dir que cobreix una assegurança dental sense cap cost, també pot ser necessari realitzar-ne d’altres més complexes com la lateral del crani, el TAC dental o les ortopantomografies. Aquestes seran necessàries per a dur a terme un diagnòstic i procedir amb l’elecció del tractament adient.
Cirurgies i extraccions
La conservació de totes les peces dentals naturals és l’objectiu de qualsevol persona. Això és precisament per al que serveix una assegurança dental. Tanmateix, quan la deterioració està molt avançada o la mateixa peça dental està causant un dany, com és el cas dels queixals del seny, és imprescindible extreure-les. En algunes ocasions, la complexitat fa que derivi en una cirurgia. Amb una pòlissa, es podrà accedir amb total comoditat a aquest servei.
Per què invertir en una assegurança dental?
A més a més dels ja esmentats, existeixen altres serveis que poden constar a la pòlissa dental contractada. Tot depèn del nombre de cobertures que la persona assegurada hi vulgui incloure o de les que prefereixi deixar fora per no considerar-les necessàries.
Però, per què invertir en una assegurança dental? La cura de la salut s’estén a la bucodental, malgrat que enguany encara no es consideri com una primera necessitat. Atès que, com hem indicat, la sanitat pública no la inclou, és recomanable buscar alternatives que la garanteixin.
Amb la contractació d’una assegurança dental, s’aconsegueix un estalvi que pot assolir el 50% del cost d’una consulta i el posterior tractament. Com que evitar la consulta del dentista pot conduir a problemes greus, es tracta d’una inversió en salut amb una excel·lent rendibilitat.
Cal tenir en compte que la deterioració de la cavitat bucal amb el pas dels anys és irremeiable. Amb una pòlissa d’aquest tipus, no sols es gaudirà d’un somriure sa per molt de temps. A més, s’evitaran les molèsties i les patologies i s’estalviarà una quantitat molt elevada de diners, ja que són tractaments amb un cost que també és alt.
A MGC Mútua treballem diàriament per a millorar el servei ofert als nostres mutualistes. Si estàs buscant una assegurança dental privada amb les màximes cobertures, fes un ull a les nostres pòlisses i de segur que trobes el que vols. Posa’t en contacte amb nosaltres i si tens dubtes un equip de professionals t’atendrà de forma personalitzada per a informar-te o ajudar-te en qualsevol cosa. I sense compromís!
La sang és responsable de portar l’energia a les cèl·lules del cos per mitjà de les arteries (circulació arterial) fins a les parts més remotes del cos, i se n’endú els residus. Tot seguit torna al cor per les venes (circulació venosa), va als pulmons, on ha d’alliberar els residus en forma de CO2, i es recarrega d’oxigen (l’energia) començant un cicle nou.
Centrem-nos en les cames. La sang viatja cap avall per les arteries, per efecte de la gravetat, del cor fins als dits dels peus. I, per tornar cap al cor en sentit contrari, ha de pujar vencent la força de la gravetat.
Per facilitar l’ascensió, les venes disposen d’unes vàlvules que permeten el pas de la sang sense que reculi. Si funcionen com cal, la sang no té problemes per circular cap amunt.
La resposta, doncs, sembla prou clara: sí, és bo de dormir amb les cames aixecades respecte del cos, perquè, en comptes de vèncer la gravetat, la circulació venosa aprofita la inclinació del cos.
Problemes d’una mala circulació venosa
Si les vàlvules no funcionen adequadament, no tota la sang torna al cor; s’acumula a les venes que s’inflen de manera gradual. Les més superficials s’acaben marcant: anomenem vàrius aquestes venes dilatades que són visibles.
Les causes que les vàlvules es deteriorin són:
L’envelliment
Estar-se dret molta estona cada dia
Haver patit episodis de trombosi venosa (obturació d’una vena) o de tromboflebitis
La dificultat de la tornada de la sang per via venosa al cor durant l’embaràs
Com cal actuar
És ben fàcil: només cal posar sota el matalàs, o damunt del somier, un coixí prou dur perquè el matalàs no l’esclafi, i així s’aixecarà de deu o quinze centímetres. Per això no sol funcionar de col·locar un coixí a sota de les cames, perquè s’acaba aixafant.
Una estona cada dia
Tothom sap l’efecte que fa mantenir les cames en una posició elevada. No únicament es té una sensació de lleugeresa a les cames, sinó que se sent una millora del benestar general. Dormir amb les cames una mica aixecades és bo, i encara més si les mantenim enlaire una estona o més d’una cada dia, durant quinze minuts aproximadament, perquè facilita globalment la circulació.
Recomanar les assegurances de salut de la Mútua té premi! Actualment són el 50% els nous assegurats que han decidit incorporar-se a les nostres files i han concertat una assegurança de salut amb MGC Mútua gràcies al consell que els han donat altres mutualistes contents i satisfets de pertànyer a la nostra entitat.
A MGC Mútua volem agrair la confiança que els mutualistes dipositen en nosaltres i, per això, si ets mutualista, per cada col·lectiu que ens recomanis i es doni d’alta a qualsevol assegurança de salut, rebràs un val de regal digital; i la persona que ens recomanis i es doni d’alta, també. Informa’t!
En aquesta ocasió en MGC us venim a parlar que és el dejuni intermitent, us parlarem dels seus riscos i si realment té algun tipus de benefici. El nostre suggeriment: Com tantes altres rutines i pràctiques relatives a l’alimentació, aquesta manera d’organitzar els menjars s’ha convertit en una tendència per a perdre pes i no tant per a desintoxicar l’organisme. Si no saps què és el dejuni intermitent i en què consisteix, avui et donem una explicació completa que inclou els seus suposats beneficis.
Què és el dejú intermitent
A grans trets, fer dejú de manera intermitent consisteix a encadenar períodes de dejú complet amb d’altres de llibertat per menjar. Els períodes poden ser de durada molt variable: per exemple, dejunar durant setze hores i menjar com es fa habitualment les vuit hores restants del dia, o bé alternar dies sencers fent un dejú complet amb dies en què podem menjar com sempre. A continuació detallem els temps de dejú més seguits.
Fer el dejú 16:8 o per hores
Fer dejú seguint la regla 16:8[P1] obliga a no menjar res durant setze hores, i tenir llibertat les vuit hores restants del dia. Habitualment s’aprofita una part d’aquestes setze hores per dormir. Si anem al llit a les dotze de la nit i ens aixequem a les vuit del matí, per exemple, el darrer àpat del dia s’hauria de fer abans de les quatre de la tarda.
És la dieta més recomanada per als principiants: esmorzar tan bon punt ens llevem i menjar tard.
Hi ha una variant coneguda com a regla 20:4. Durant les quatre hores de marge es poden fer un parell d’àpats.
Fer el dejú 5:2 o per dies
En aquest mateix blog s’ha descrit amb més profunditat el que es la dieta 5:2. En poques paraules, consisteix a fer dejú de manera parcial un parell de dies a la setmana i menjar amb llibertat els altres cinc.
Aquest dejú parcial implica limitar la ingesta de calories a 500, en les dones, i a 600, en el cas dels homes.
Unes quantes consideracions sobre el dejú intermitent
Quan ens volem aprimar, sovint ens equivoquem pensant que durant els períodes que no fem dejú podem menjar sense límit. La dieta deixarà de funcionar; o, encara pitjor, fins i tot ens podem engreixar. Cal menjar amb prudència, procurant de seguir una dieta tan equilibrada com sigui possible, és a dir, que contingui tots els nutrients essencials (proteïnes, greixos i hidrats de carboni).
Durant els períodes que fem dejú, tant si és de manera parcial com total, és important de mantenir una bona hidratació, bevent aigua o infusions amb la freqüència oportuna.
Fer dejú de manera intermitent pot ser tan eficaç com les dietes baixes en calories, pel fet que, en realitat, reduïm el nombre de calories ingerides diàriament o setmanalment.
Els estudis que s’han fet fins ara no assenyalen cap d’aquestes dietes com la més convenient. Totes tenen els mateixos avantatges i perills. Malgrat tot, una recerca feta per la Universitat de Harvard indicava que és més assenyat seguir el rellotge corporal, també anomenat ritme circadiari. Segons deien, val més menjar al matí, com es fa amb el dejú 16:8.
Beneficis de dejunar intermitentment
Fer dejú de manera intermitent és beneficiós per a la salut? Com assenyalàvem abans, no hi ha gaire literatura científica sobre aquesta classe de dieta. No cal dir que aprimar-se i mantenir el pes ideal és bo per prevenir malalties com ara l’obesitat, una causa freqüent de la diabetis de tipus 2, les apnees del son i els problemes cardíacs. Ara bé, en relació amb el dejú intermitent, segons uns quants estudis parcials, inclou un benefici addicional que és evitar la inflamació i, per tant, pot ajudar a prevenir:
La malaltia d’Alzheimer
Els accidents cerebrovasculars (ictus)
L’artritis
L’asma
L’esclerosi múltiple
Perills de dejunar intermitentment
D’entrada el dejú intermitent és inofensiu, però hi ha casos excepcionals en què s’hauria de descartar, que són:
Les embarassades, o les mars lactants
Els pacients amb reflux o altres problemes d’estómac
Els pacients amb diabetis
Els pacients amb problemes renals
Els pacients que han tingut trastorns alimentaris (anorèxia o bulímia) o que són proclius a patir-ne
A més a més, els esportistes o les persones que fan exercici intens poden tenir problemes per manca de calories i, de vegades, causa efectes secundaris com ara:
Gana
Cansament o fatiga
Basques
Insomni
Mal de cap
Qui pot usar el dejuni intermitent?
Malgrat que el dejuni intermitent s’assembla en els seus resultats a qualsevol altra dieta que es realitzi, les llargues jornades sense ingerir aliments fan que no sigui apta per a tothom. I qui formen part d’aquest grup? – Nens i nenes menors de 12 anys. – Dones embarassades o en període de lactància. – Els qui pateixin o hagin patit trastorns de la conducta alimentosa (TCA). – Persones amb un índex de greix corporal baix. – Els qui prenguin medicació que hagi d’acompanyar-se d’aliments. – Els qui tinguin horaris de treball canviants.
Quants quilos es perden en una setmana de dejuni intermitent?
Abans d’entrar en els detalls sobre aquest aspecte, cal recordar que les hores en les quals no s’ingereixen aliments durant el dejuni intermitent, no han d’emprar-se com a forma dràstica per a reduir la ingesta calòrica i, en conseqüència, perdre pes.
Perquè realment sigui una pràctica beneficiosa per a l’organisme, ha de realitzar-se seguint les pautes recomanades i que, al cap i a l’últim, no és més que una distribució dels menjars diferent de la tradicional. Però mai, una reducció de les calories i llargues jornades sense menjar amb la finalitat de llevar-se quilos de damunt. Cal no oblidar tampoc que les pèrdues de pes ràpides tenen l’efecte contrari, conegut com a io-io. Això significa que els quilos perduts es recuperen a la mateixa velocitat i porten alguns extra amb si.
Si tornem a quants quilos es perden amb el dejuni intermitent, després de set dies seguint-lo, la mitjana és de tres quilos i mig per a un home, i dos i mig per a una dona. Quan es tracta de persones obeses, les xifres poden aconseguir els set i els sis quilos, respectivament. Si el dejuni prolonga en el temps, les xifres s’incrementen en un quilo en cada cas.
Aspectes a tenir en compte durant una dieta de dejuni intermitent
Tal com hem indicat, el dejuni intermitent té beneficis quan s’opta per una redistribució de les hores dels menjars, en lloc de veure-ho com una restricció del temps i de la ingesta.
No obstant això, hi ha altres recomanacions que també s’han de seguir:
Opta per aliments saludables
D’igual manera al fet que l’alimentació sana no es compensa o equilibra amb la que podríem dir ferralla, tampoc les hores de dejuni es compensen amb fartaneres de menjar. Totes dues conductes reflecteixen un possible trastorn de l’alimentació. Això significa que quan s’entra en la franja en la qual es pot menjar, cal adoptar les pràctiques considerades saludables i que impliquen la ingesta de fruita i verdura, llegums o cereals integrals.
Hidrata’t
El dejuni no implica limitar la ingesta d’aigua, i és que això podria ocasionar greus problemes de salut. Per als qui tinguin dificultats per a beure-la o prefereixin optar per alternatives, les infusions sense sucre són una excel·lent alternativa.
Entrena força
Els entrenaments de força continuen estant demonitzats avui dia, amb la falsa de creença que les dones poden resultar massa voluminoses. En primer lloc, la manca de testosterona fa que sigui impossible aconseguir el volum d’un home i, segon, no hi ha res mà a tenir la musculatura treballada. De fet, és altament beneficiós per als ossos. Amb el dejuni intermitent, contribueix al fet que no es perdi massa muscular.
Després de l’entreno, menja
Si ets una persona que entrena regularment i vols compaginar-ho amb el dejuni intermitent, l’ideal és que quan acabis, ho trenquis i facis el teu primer menjar. D’aquesta manera, el teu cos obtindrà els nutrients necessaris per a recuperar-se i no optarà per devorar-se a si mateix.
Assegura’t que és apte per a tu
A més dels perfils que hem esmentat per als qui no està recomanat el dejuni intermitent de manera oficial, també pot haver-hi moltes altres per a les quals també es desaconsella. Per això, abans d’iniciar-se és recomanable consultar a professionals de la salut, tant de medicina com de nutrició. I fins i tot si no hi ha cap patologia o raó de pes, el dejuni no és per a tothom. I no cal sentir-se mal per això!
Conclusió, Realment val la pena realitzar un dejuni intermitent?
Amb les excepcions assenyalades, fer dejú de manera intermitent no comporta perills específics i, fins i tot, sembla que pot ser beneficiós en certa manera si ho comparem amb les dietes tradicionals hipocalòriques (tot i que això encara no s’ha estudiat prou).
En tot cas, cal tenir en compte que, en els períodes que no es fa dejú, no s’ha de menjar a pler, perquè aleshores la dieta no funcionaria. I, en canvi, en els períodes de dejú és fonamental mantenir una bona hidratació.
Gaudir de bona salut és una de les prioritats de qualsevol persona, i encara més als temps que corren. Una forma eficaç de garantir aquest dret és l’accés a l’assistència sanitària, que al nostre país compta amb un gran suport per part de l’Estat. No obstant això, també implica unes certes limitacions que convé tenir en compte per a valorar altres alternatives com la sanitat privada. Si et sorgeixen dubtes respecte a les diferències entre la salut pública i la privada i aquestes determinen la teva elecció, aquí pots trobar una explicació detallada.
Diferències entre salut pública i privada
La sanitat pública és aquella que depèn dels programes de cada govern i de la inversió en salut que es contempli en els seus pressupostos. Per tant, la seva gestió no es manté constant, sinó que pot veure’s sotmesa a modificacions cada cert temps.
Però atès que la salut és un dret universal al qual té accés tota la ciutadania, al nostre país es garanteix l’atenció gratuïta i de qualitat, amb independència que s’estigui afiliat o no a la seguretat social o del poder adquisitiu que es tingui.
Les funcions establertes per a la sanitat pública són promoure i gestionar la salut, protegir el medi ambient i reduir la contaminació d’aquest, fomentar la recerca i reduir l’impacte de les emergències i els desastres en el pla sanitari.
La sanitat privada, per contra, és aquella que no depèn de l’Estat. És a dir, que el seu finançament no es basa en els impostos que es recapten cada any, sinó que són fruit de la inversió d’empreses, que presten els serveis d’assistència. Per a poder accedir a aquests serveis privats i convertir-se en beneficiari d’aquests, és necessari contractar una assegurança de salut i pagar les corresponents pòlisses.
Una altra de les diferències entre la salut pública i la privada és que elsserveis als quals s’accedeixen sí que poden variar d’una persona a una altra, ja que tot depèn de la cobertura triada. En funció d’aquesta, així com de l’edat de la persona assegurada o del seu estat de salut, la quota a pagar també varia.
La sanitat privada com a complement de la pública
Amb la diferència entre la salut pública i la privada present, cal demanar-se quina de les dues és millor o en quin moment s’hauria d’optar per l’una o l’altra. La realitat és que cadascuna té els seus avantatges i inconvenients i que, per les seves pròpies característiques, l’ideal és utilitzar la sanitat privada com a complement de la pública.
Però aquesta característica favorable es converteix en el seu propi inconvenient, ja que implica una demanda de serveis molt elevada que col·lapsa el sistema i equival a llargues llistes d’espera i a una atenció poc personalitzada.
Closeup Of Happy Arab Family Of Three Having Fun Together At Home
Avantatges de la sanitat privada
No és d’estranyar que el nombre de contractacions de pòlisses d’assegurances continuï incrementant-se any rere any, i més en situacions com l’actual en la qual la sanitat pública està abocada al control de les emergències i de la pandèmia i les seves conseqüències.
Però si ens centrem en els avantatges de la sanitat privada, una d’elles és que la seva demanda encara és menor que la pública. En conseqüència, rebre atenció sanitària per part d’especialistes es redueix a una qüestió de dies, en lloc de mesos, i fins i tot menys, del que s’acostuma a tenir en la pública. A més, de manera directa, sense haver de passar primer pel metge de capçalera.
D’altra banda, el client pot triar quan li convé la seva cita, sempre dins de la disponibilitat de cada centre, i també el centre que prefereixi i els especialistes que l’atendran. Cosa que no succeeix a la sanitat pública.
Però, els avantatges no acaben aquí, perquè una altra de les diferències entre la salut pública i la privada és el tipus d’atenció que es rep. En aquesta última, es personalitza a cada pacient i es dedica un major temps a l’estudi del seu historial i del seu perfil. Si bé hem dit que l’assistència és un dret, l’elevada demanda redueix considerablement el temps que se li pot dedicar a cada pacient. El mer fet de saber que enfront de qualsevol dubte o complicació que pugui sorgir estarem coberts i tindrem atenció garantida ens dona una tranquil·litat sense igual.
En conclusió, la sanitat pública i la privada no són excloents, sinó que la combinació d’ambdues és la que permet gaudir de la millor i més completa assistència sanitària. És per això que a MGC Mútua treballem per a portar fins tu les millors pòlisses d’assegurança de salut. Comptem amb diferents pòlisses perquè trobis la que més s’adapta a tu: Per a una persona en solitari, per a famílies, per a treballadors, etc. Sigui el que sigui el que estàs buscant ho trobaràs a MGC Mútua!
La preocupació per la salut és una qüestió que cada vegada entén menys d’edats. En els últims anys, hem comprovat que els imprevistos poden afectar a qualsevol, amb independència fins i tot de la seva condició física. Per això, creiem convenient que tinguis clar què cobreix una assegurança mèdica i els avantatges que t’ofereix comptar amb una.
Què és una assegurança mèdica i per a què serveix?
Les assegurances mèdiques són un contracte privat entre una companyia asseguradora i la persona assegurada, a través del qual, a canvi del pagament d’una prima periòdica la primera es fa càrrec de les despeses relatives a la salut que afectin la segona.
Així, s’entén que el que cobreix una assegurança mèdica són les diferents proves que sigui necessari realitzar, els tractaments i la medicació que es prescrigui, bé íntegrament o bé en part. Malgrat això, cal tenir en compte que no totes les pòlisses són iguals, per la qual cosa les cobertures que s’ofereixen varien d’una companyia a una altra.
Per aquest motiu, a l’hora de triar una pòlissa s’han de valorar aquestes cobertures i posar-les en relació amb les necessitats que es tinguin. Mentre que algunes se centren en l’assistència primària, d’altres abasten una atenció més especialitzada.
Sigui com sigui, el que fa una assegurança mèdica és proporcionar cobertura sanitària davant d’unes certes patologies o malalties que puguin suposar un cost elevat. Així, no només podràs accedir a l’assistència mèdica que sigui necessària, sinó que gaudiràs amb la tranquil·litat que estigui coberta.
Què cobreix una assegurança mèdica?
Si tenies dubtes sobre aquesta mena de pòlissa, ara ja saps per a què serveix una assegurança mèdica. Tanmateix, i tal com dèiem, l’assistència o les cobertures que abasta són específiques, però alhora variables d’una companyia a una altra. En general, les més comunes són les següents:
Assistència primària, en la qual s’inclou el metge de capçalera, l’atenció d’infermeria i de pediatria i el servei d’ambulància.
Especialitats mèdiques. Accés a l’atenció específica en dermatologia, ginecologia, cardiologia, traumatologia i tractaments dentals bàsics, principalment.
Proves diagnòstiques. Realització d’anàlisi de sang i d’orina, radiografies, ecografies i ressonàncies magnètiques.
Intervencions quirúrgiques, tant amb ingrés hospitalari com sense ell.
Assistència en el part i hospitalització.
Servei d’urgències les 24 hores i hospitalitzacions, amb cobertura de despeses durant un dia com a mínim.
Rehabilitació muscular i altres mètodes terapèutics.
Servei d’atenció telefònica i en línia per a gestions.
Excepcions en les cobertures
Volem posar èmfasi en el fet que les cobertures incloses en cada pòlissa són variables, tant entre entitats com entre els propis tipus d’assegurances mèdiques. A més, per a poder accedir a aquests serveis, ha de tractar-se de patologies que no existissin prèviament. Per això, abans de la contractació, el client ha d’emplenar un qüestionari amb preguntes relatives a la seva salut i al seu estil de vida.
Si bé no és obligatori passar per una revisió mèdica per a accedir a l’assegurança, sí que és recomanable, encara que aquesta sí que podria sol·licitar-se quan es tracta de la primera contractació i l’edat del client sigui avançada o quan el capital que es vulgui assegurar sigui alt. En cas d’ocultar informació a la companyia asseguradora, com ara malalties prèvies o existents, es considera estafa i el client perd el seu dret d’accedir a la indemnització pertinent.
D’altra banda, és important tenir present també que les assegurances de salut impliquen un període de carència. És a dir, que per a accedir a determinats serveis, com l’assistència en el part o la realització de proves específiques, és necessari haver estat client durant un temps mínim. El termini marcat pel contracte sol oscil·lar entre els sis i els deu mesos.
Com triar una assegurança mèdica?
Arribats a aquest punt, només et resta conèixer què has de valorar a l’hora de triar una pòlissa en particular. En primer lloc, saber què cobreix una assegurança mèdica amb cada companyia i l’import que suposa. Si les prestacions que una ofereix s’adapten millor a les teves necessitats, encara que el valor de la prima sigui més elevat, a la llarga et serà el més rendible.
En segon lloc, informa’t sobre qui seran els professionals que t’atenguin en cas de necessitat, però també dels centres de salut associats, que seran als que tindràs d’acudir. El d’urgència ha d’estar situat relativament a prop de l’habitatge de la persona beneficiària, perquè el trajecte sigui el més curt possible si calgués acudir. Valora també l’assistència a domicili.
El tercer punt a valorar és el període de manca que s’estableix en el contracte. Encara que no s’hi amagui una mala intenció, potser tinguis al cap ampliar la família o accedir a determinats especialistes en un termini pròxim i el temps d’espera requerit sigui massa llarg.
A MGC Mútua treballem diàriament per a oferir als nostres mutualistes les millors pòlisses d’assegurança mèdica. És per això que les nostres assegurances compten amb un ampli quadre mèdic, amb més de 40.000 especialistes repartits per tota Espanya i amb una cobertura àmplia. Si vols saber més sobre les nostres pòlisses, només has de posar-te en contacte amb nosaltres i un equip de professionals t’atendrà de forma totalment personalitzada i sense cap mena de compromís.
L’epicondilitis és la inflamació dels tendons que s’origina en el colze i va fins la mà. Es produeix per una mala posició al fer moviments repetitius amb la mà o amb el canell. Aquest tipus de problemes sol generar un dolor generalitzat en tot l’avantbraç i sol comportar serioses molèsties en el dia a dia de qui el sofreix.
Parlem d’epicondilitis o colze de tennista amb la Dra. Lidia Capellas Sans, Especialista en Medicina Física i Rehabilitació. Si vols saber totes les causes de perquè et fa mal l’avantbraç i com pots solucionar-ho, continua llegint per a saber més.
Per a aquelles coses a les quals els tenim afecte o que tenen un valor molt alt per a nosaltres, tota protecció ens sembla insuficient. Una cosa similar succeeix quan es tracta de l’habitatge, del cotxe i fins i tot de la nostra vida. D’aquí ve que una pregunta freqüent en aquest sector sigui la de si es poden tenir dues assegurances alhora. Avui t’expliquem si és possible i si val la pena.
Per a què serveix una assegurança?
Quan es contracta una assegurança, el que es busca és la prevenció del risc o la compensació enfront de les conseqüències que puguin tenir lloc. És a dir, que de produir-se un imprevist que causi danys materials o personals, sigui la companyia asseguradora la que cobreixi el cost econòmic o la que ofereixi una indemnització. Sempre que el sinistre que s’hagi produït estigui inclòs en les condicions de la pòlissa i es compleixin tots els requisits associats.
Així, existeixen assegurances per als vehicles, els habitatges, el mòbil, els accidents laborals i fins i tot la vida. Els riscos a cobrir varien en cadascun d’ells, però la finalitat és sempre la de gaudir de la tranquil·litat de tenir una cobertura i una protecció si una cosa dolenta succeeix.
Quantes assegurances puc tenir?
La normativa que regula al sector de les assegurances és la Ley de Contrato de Seguro. En ella, no s’estableix cap limitació respecte al nombre de contractacions que es puguin tenir per a un mateix objecte, però sí respecte als cobraments si es produís el sinistre cobert.
Les pòlisses mai poden utilitzar-se com una forma d’enriquiment. Això és, que la contractació d’aquelles serveix per a compensar els danys econòmics derivats d’un sinistre, però no com una via per a guanyar diners. El sol intent ja es considera un delicte.
Per a evitar que pugui produir-se aquest benefici, s’estableix que la compensació econòmica a percebre mai pot ser superior al valor que tingui el ben assegurat. L’única excepció són les assegurances de vida. Doncs com que no és possible posar-li preu a aquesta, sí que es permet el cobrament de totes les assegurances.
Però si tornem a la qüestió de quantes assegurances puc tenir, la resposta és que varies. Simes no, cal plantejar-se si realment té sentit. La contractació d’una assegurança implica el pagament d’una prima, en general mensual, així que suposa un desemborsament econòmic.
A més, com hem dit, la mateixa llei limita l’enriquiment en establir el límit del bé. Per tant, fins i tot quan es tenen diverses assegurances contractades per a la mateixa finalitat, no es cobraria la totalitat de la indemnització en cadascuna d’elles. El motiu l’expliquem a continuació.
La coassegurança i la concurrència d’assegurances
Per a entendre millor què passaria si tenim contractades dues assegurances, cal conèixer el significat de dos conceptes: la coassegurança i la concurrència d’assegurances.
La coassegurança és un contracte en el qual dues o més companyies asseguradores cobreixen un mateix risc. A través d’aquesta, es permet que cada asseguradora respongui amb una quantitat o proporció determinada quan es produeix el sinistre, en funció de la participació que hagi assumit en el moment de la signatura. D’aquesta manera, el risc queda distribuït entre totes les participants.
Pot tractar-se d’una única pòlissa que totes les coaseguradores han de signar el seu percentatge de participació, o bé vàries, amb una participació individual del risc. El més freqüent és que el client només pagui o cobri la indemnització d’una única companyia. I que aquesta sigui la que s’encarregui de les gestions de les participacions amb les altres coaseguradores.
En la concurrència d’assegurances el que passa és que davant una mateixa situació, hi ha dues companyies cobrint el mateix bé o a la mateixa persona, sense que prèviament hagi tingut lloc un acord entre elles.
Què passa si tinc dues assegurances alhora i hi ha un sinistre?
Encara que qualsevol persona pot contractar tantes pòlisses com desitgi, sí que existeix l’obligació d’informar les companyies que ja n’existeix una prèvia que cobreix el mateix objecte, com per exemple l’habitatge.
Quan no es realitza aquesta comunicació, es considera que hi ha un frau, i que la finalitat és el cobrament de diverses indemnitzacions en produir-se el sinistre. De tenir consciència d’aquesta circumstància, no només s’arrisca el fet de rebre la indemnització que correspongui, sinó que fins i tot es podria anar a la presó.
En les assegurances de salut, també es poden tenir dues assegurances, per a accedir a diferents tractaments que en una clínica es cobreixin i en una altra no. Malgrat això, pel desemborsament que suposa, és preferible triar una única pòlissa que sigui completa.
Finalment, les assegurances de vida són l’excepció, com ja hem explicat. Atès que no se li pot donar un valor, si n’existeixen dues, es cobraran totes dues pòlisses completes i sense limitacions. Aquest és l’únic cas en el qual podria ser més rendible tenir-ne dues amb una compensació menor que una única que ofereixi una quantia elevada, ja que la compensació va subjecta a l’import de cada prima.
Fa uns pocs anys, la resposta a la pregunta de “Amb quants anys es porten els infants al dentista?” hauria estat “quan tinguin completa la dentició de llet”. Però més recentment s’ha arribat a la conclusió que és preferible fer-ho al voltant de l’any d’edat.
Les dents de llet, en general, ja han sortit totes quan l’infant té cap a 30 o 36 mesos. Aleshores el nen amb dentició normal té aquestes peces dentals:
Vuit incisives (dents), quatre a la mandíbula superior i quatre a la inferior
Quatre canines (ullals), dues a cada mandíbula
Vuit molars (queixals), dos a cada mandíbula
En total són vint dents.
Amb tres anys, pot ser que l’infant hagi rebut algun cop o hagi tingut traumatismes que podrien haver afectat alguna dent. I, probablement, també té alguna dent corcada. Si tractem aquestes dents i queixals ràpidament potser ens estalviarem problemes en el futur, a banda que previndrem qualsevol malformació. Per això cal avançar la primera visita al dentista infantil.
Per què és important una dentició harmònica
És cabdal que les dents tinguin una forma normal i estiguin ben col·locades, no únicament per raons estètiques. El maxil·lar superior ha d’encaixar perfectament amb l’inferior, sense que les dents s’amunteguin, de manera que les del queix superior tinguin un contacte adequat amb les del queix inferior, i no hi pot haver cap espai buit entre totes dues parts: això s’anomena una mossegada correcta o, en termes dentals, una oclusió correcta.
L’oclusió defectuosa pot tenir com a conseqüència la càries i els problemes gingivals, és a dir, de les genives, a part que en alguns casos comporta trastorns de l’articulació de la mandíbula, i és possible que tant les barres i els músculs que intervenen en la masticació arribin a fer mal quan masteguem. Per això és important aplicar l’ortodòncia dental.
Uns quants consells sobre la dentició dels fills
Raspallada de dents: com més aviat comença a raspallar-se-les millor. Hi pot ajudar si ho planteges com un joc i li dones un cop de mà fins que sigui capaç de raspallar-se-les tot sol (cap als sis anys si fa no fa). Cal fer servir un raspall d’una mida apropiada.
Pasta de dents: també hi ajuda que la pasta de dents tingui bon gust. Els dentífrics infantils han d’incloure fluor, amb efecte protector contra les càries.
Pel cap baix s’han de raspallar les dents un parell de cops al dia: al matí, després d’esmorzar, i a la nit, abans d’anar a dormir. De manera ideal, també després de cada àpat.
Molt important: els dolços
A hores d’ara tothom sap que l’excés de sucre és perjudicial per a l’organisme, però també fa mal a les dents. Alimenten els bacteris que produeixen les càries dentals. En aquest sentit, una allau de llaminadures, normalment carregades de sucre, és nefasta.
Ara bé, no únicament les llaminadures són perjudicials, sinó que hi ha molts altres aliments que contenen glucosa, sacarosa, fructosa, maltosa i altres derivats, com ara els sucs industrials i les begudes amb gas.
No s’ha d’eliminar el sucre de la dieta, però sí que cal limitar-ne el consum. Tot seguit te n’expliquem algunes estratègies:
Així que comencin a prendre aliments sòlids, acostuma’ls a tota mena de gustos, i no tan sols al sucre.
Limita el consum de sucs industrials: un bric de 200 ml conté tot el sucre que necessita una criatura al dia.
Recompensa’ls amb alguna cosa que no siguin llaminadures o dolços: contes, joguines, llapis de colors.
Esperem haver respost el teu dubte de “Amb quants anys es porten els infants al dentista” i recorda la importància que té per al teu fill/a les visites regulars amb el odontopediatra.
Ús de cookies
Aquest lloc web fa servir diferents tipus de cookies pròpies i de tercers adreçades a garantir el correcte funcionament del web i la personalització del seu contingut, així com a oferir-li una millor experiència de navegació, ajustada a les seves necessitats i interessos.
Funcionals
Sempre actives
L'emmagatzament tècnic o accés és necessari per al correcte funcionament del lloc web, i permetre funcionalitats com el canvi d'idioma o guardar ajustaments.
Ajustaments
The technical storage or access is necessary for the legitimate purpose of storing preferences that are not requested by the subscriber or user.
Estadístiques
L'emmagatzematge tècnic o l'accés són utilitzats exclusivament amb la finalitat d'analitzar l'ús del lloc web per part dels visitants.L'emmagatzematge tècnic o l'accés són utilitzats exclusivament amb la finalitat d'analitzar l'ús del lloc web.
Màrqueting
L'emmagatzematge tècnic o l'accés són necessaris per crear perfils d'usuari per enviar publicitat o rastrejar l'usuari en un lloc web o en diversos llocs web amb fins de màrqueting similars.